Article revista Garbes d’Or – Grup d’Art. Amics del Pessebre de Vic – Nadal 2002
--------------------------------------------------------------------------------------------------------

Rifes, quines, quintos, loteries i lluminetes

El dineret de la sort
Per les diades de Nadal són tradicionals els jocs d’atzar per aconseguir premis dels més diversos i abunden especialment els de diners. Per aquestes dates sempre ha existit una mena de tolerància administrativa, i tots tenim el desig de tenir sort, d’aconseguir tenir el ronyó cobert i si més no, d’omplir una mica la butxaca. Ara com abans, tenim jocs amb diners tot l’any: loteria, números dels cecs anomenats de la ONCE, “Bono loto”, Lotto 6/49, les “quinieles” de futbol, la primitiva, el Pica 3... fins i tot les màquines escurabutxaques.

Sempre s’han fet apostes amb diners de forma legal. El Joc de l’Oca, que té el seu antecedent en el Joc de l’Auca, inicialment era jugat amb diners. El joc, suposadament mal vist per les autoritats, sempre ha estat regulat, de fet se’l miren malament quan no hi poden sucar, llavors es tornen permissius dins d’un ordre, evidentment cobrant l’impost corresponent. Un exemple el trobem en el Llibre de Comptes del Mestre Racional de Terrassa, en el qual amb data de 3 de maig de 1644 consta que l’alcalde Terrassa Salvador March, reclamà els drets municipals a un jugador de l’auca. A les anotacions consta el següent : “Item dit dia a rebut de un jugador de la aucha que jugava a la fira, quatre sous”.

Aquesta referència ens confirma, que no estava prohibit el joc d’atzar, en aquest cas en plena Fira de la Santa Creu, sinó que el joc estava perfectament regulat i l’autoritat municipal en cobrava l’impost pertinent. 

Però anem als jocs de diners que es fan per Nadal. En aquestes dates les múltiples formes de joc acostumen a tenir una funció social i així ens trobem que ben sovint, al mateix temps que juguem, paguem un impost revolucionari de col·laboració per viatges fi de curs, restauracions de locals socials, activitats diverses, ingressos per entitats culturals i associacions de veïns...

Els premis
El premi més comú són els mateixos diners que aposten els jugadors, evidentment després de descomptar la part de l’organitzador, que pot oscil·lar entre les despeses estrictes o treure’n algun profit monetari. Aquest cas és comú en les rifes, les lluminetes, els quintos i les loteries. Quan el número premiat depèn d’un sorteig alié a l’organització, sempre hi ha la possibilitat que no l’hagi escollit ningú, i llavors ells diners, sovint, van a parar a mans de l’organitzador.

Quan qui ho organitza són parròquies o associacions, els premis són ben diversos: viatges a Port Aventura, pernils, televisors, DVD’s, fins i tot un xai o un porc... En aquestes ocasions, s’intenta que el premi sigui la donació d’algun comerç col·laborador i la quantitat recollida serveix sencera per les obres de la teulada, pel viatge fi de curs o pel que sigui. Evidentment, hi ha premis que resulten més còmodes d’assumir, si ens toca l’animal viu, el principal problema és on el guardem i com ho farem per convertir-lo en carn. 

El premi tradicional per excel·lència és la panera. El nom el dona el recipient fet de vímet, que esdevé una andròmina del tot inútil quan és  buida. Les paneres tradicionalment eren això, paneres o cistells buits, que en passar per cases i comerços, tothom hi posava alguna cosa. Antigament que et toqués la panera significava poder fer bullir l’olla una colla de dies, ja que els productes amb què s’omplia potser era menys de requisit però tenien un sentit molt pràctic. És a dir, contra el pernil, els embotits, els torrons, les neules, les llaunes de conserva, el cava i els licors, a més de l’irònic paquet de bicarbonat, d’avui, hi podíem trobar antigament, paquets de llegums, conserves casolanes de tota mena, embotits, oli, vi, patates, xarops... fins i tot un sac de blat.

Les paneres són els típics obsequis d’empreses a clients, també és l’estrena o “aguinaldo” que es dona als treballadors, sigui en format panera o en els anomenats lots de Nadal. El continent acostuma a ser una capsa de cartró, amb dibuixos de gust dubtós i amb un contingut com el de la panera, que en funció del cost, varia en la quantitat o en que els productes són de marca “no t’hi fixis”.

La llumineta
La llumineta, popularitzada al llarg de l’any per influència espanyola amb el nom de “porra”. Quotidianament es tracta d’una “quiniela” casolana, cada vegada més comuna en llocs de treball, bars i penyes esportives, tot sovint apostant per quins gols farà cada equip, fins i tot qui els marcarà. És tant habitual que en podeu trobar webs i tot, si busqueu trobareu la “porra” digital i la “porra on-line”,  dos bons exemples de juguesques esportives a internet. 

Però això no és una llumineta clàssica, les lluminetes són caselles o apartats, fins arribar a 10, 100 o 1000. El número guanyador sempre ve donat per un sorteig aliè, com els cecs o la loteria. Cada casella conté o pot contenir un element identificatiu, similar als calendaris d’Advent. Les més normals són llençols de paper d’embalar o fulls de paper de certes dimensions, dividits en caselles numerades. El jugador, quan compra una casella, la signa o hi posa el seu nom, d’aquesta manera la identitat del guanyador sempre és pública.

Antigament les lluminetes eren promogudes principalment per confraries o per parròquies i a més del número, a cada casella hi havia la imatge d’un sant o una marededéu pintada o retallada d’una estampa. Era costum plantar la llumineta en algun racó visible del local comunitari, amb una llàntia davant, és a dir amb una llum petitona, una llumineta. D’aquest estil també se’n fan avui amb personatges actuals, sense que estiguin tocats de santedat. Per exemple a Terrassa hi ha un club d’hoquei que encara actualment hi posa fotografies de jugadors de l’entitat.

 Rifes
Mentre que la loteria, com indica el seu nom ve de lot de bitllets, és a dir, cada número te sèries i dècims, les rifes tenen de formes diverses i podríem dir que per exemple la 6/49 és una rifa. Sempre se n’han fet de rifes institucionals com les existents i sempre els guanys s’han destinat a destins benèfics. 

Un exemple curiós és el de la Rifa de l’Empedrat, instituïda per l’Ajuntament de Barcelona el 1827. Era una rifa amb molts premis petits i els guanys servien per empedrar els carrers de la ciutat. La iniciativa va ser tant encertada que l’Ajuntament de Madrid va copiar-la. D’aquesta rifa de l’Empedrat i potser pel propi nom, va sorgir l’expressió “pedrea” amb la qual s’anomenen avui a la major part de la península, els premis petits de qualsevol loteria.

Les rifes però no són només de diners, les rifes de porcs i de galls d’indi eren comunes per aquestes dates. La del porc, que es venien els números per les diades de Nadal però que es resolia per Sant Antoni Abat, era patrimoni dels frares antonians, que tenien al seu càrrec hospitals i cases d’expòsits. El què recollien aquests frares a Barcelona anava destinat a l’Hospital de la Santa Creu i a la Casa de Caritat.

El tema de les rifes és massa ampli per un article d’aquestes dimensions i conceptualment, el terme rifa ho engloba gairebé tot, des de la loteria a les tómboles, passant per antigues rifes de torrons i neules que es feien pel carrer, de tant dubtosa honestedat com la dels actuals “trileros”.

La “lotería nacional”
La primera loteria estatal que coneixem va ser ideada per dos italians que li van vendre a Lluís XIV de França per aconseguir recursos extres per l’Estat. Aquella loteria era similar a l’actual primitiva.

L’any 1763, Carles III va copiar el mateix sistema i en el primer sorteig es va fer a Madrid es van recaptar 187.516 rals i 11 maravedisos. Poc a poc es va anar estenent i també es va dur el 1771 a terres americanes, on curiosament ja es va fer amb un sistema similar a l’actual, mentre aquí encara anaven amb l’antic. 
 
El canvi a la moderna es va fer al 1811 a iniciativa de les Corts de Cadis i el primer sorteig va ser un any després. Pel que fa a la loteria extraordinària de Nadal, es va instaurar al 1892. Si algú està interessat en més informació, a la web de la “Lotería Nacional” hi ha un apartat d’història prou complet.

El quinto o la quina
Amb aquests noms es coneix la rifa més tradicional de les festes de Nadal, que es juga també a altres indrets de la península sota el nom de bingo o loteria. La fórmula a molts llocs és la mateixa que a les sales de bingo, encara que també amb números amb noms divertits. Per exemple a pobles d’Andalusia tenen números amnb noms comuns als nostres: el 15, la niña bonita, el 4, la silla, el 69 arriba i abajo.... A Catalunya, tot i que hi ha indrets on ho fan amb cartrons tipus bingo, en general es fa amb cartrons de 90 números dividits en 6 quadrants de 15. Es tracta d’omplir de guixes o de llenties els sis quadrants i quan n’hi ha un de ple, picar ben fort la taula indicant la victòria. 

El nom de quina no està clar d’on prové, mentre que el de quinto te diversos possibles orígens, entre els quals n’hi ha un parell potser més encertats. Un d’ells es refereix a la loteria antiga, la d’abans de les Corts de Cadis, que similar a la primitiva actual, s’escollien 5 números, quan els cantaven acabaven amb “y el quinto... premio !”. L’altre es refereix als quintos que havien d’anar a fer el soldat, que organitzaven un seguit d’actes entre els quals hi havia aquesta rifa, per tal de recollir diners per pagar-se l’equip. També hi ha llocs on el nom es diu d’alguna altra manera per motius diversos. Un exemple el tenim a Tordera, on l’Associació Pere Cot organitza el Joc de la Caldera, evidentment amb l’estructura de quinto o quina. Suposo que l’anomenen així, per ser la població d’en Pere Porter, el Pere Botero de la llegenda, el les calderes per la seva relació amb el dimoni..

Les sales de quinto, normalment sales d’actes d’entitats habilitades per a l’ocasió, presenten un cert aspecte improvitzat encara que s’hagin decorat d’acord amb les dates. Aspecte que acostuma a semblar un camp de batalla un cop acabada la sessió de quinto, a altes hores de la matinada. Durant el joc l’ambient és carregat, ple de fum i atapeït, en general l’ambient pot tenir un pèl d’etilisme que no d’elitisme. 

La gresca del joc ve donada per la interacció entre el “lloro” que canta els números i els jugadors. D’entrada, el diàleg es constant durant la partida. Quan el “lloro” la comença avisa i remena el recipient dels números, tradicionalment una mena d’ampolla de vímet que es pot obrir per la meitat. Tot cantant va passant la partida i els jugadors l’acostumen a increpar amb m’adormo o fot-li canya si és ensopit, amb remena, fins i tot amb canvi de lloro si no canta els números que et convenen. També se li demana canta’l d’una vegada o digues-me’l quan només en falta una. El lloro, llevat de cantar els números només diu i remeno quan ho fa i al final, quan han picat, canta els números guanyadors comprovant-los i sentenciant la partida amb un és ben bona!.

Anem pels noms dels números que és el més suculent. En primer lloc tenim que els acabats en zero són els pelats i els senzills són els petits. Després hi ha jocs de paraules, brometes i cantades amb respostes, com aquestes que hem recollit a diverses poblacions. Hem de tenir en compte que moltes vegades quan el lloro diu el nom, els jugadors contesten amb el número i d’altres vegades a l’inrevès. No existeixen normes fixes i cada any surten números batejats de nou, que només en alguns casos es mantenen per sempre.

1 – Un petit. El més petit. Petit-u o directament Pepitu. El primer respost pels jugadors amb remena bé o amb cireré.

2 – Petit dos. L’ànec, respost nasalment amb cuà, cuà. Un-dos amb to militar i respost amb Tres-quatre amb el mateix to o amb Firmeees !

3 – Petit tres. Menage a trois. El tresillo.

4 – Petit quatre. La cadireta respost amb un i seu.

5 – Petit cinc. El quinto. Un mú-cinc o directament un músic. La cerveseta, respost per el quinto.

6 – Petit sis. Petit suïs, referit a aquest postre. El punt de les dones, referit al punt G i respost amb un busca’l.

7 – Petit set. L’estripat. Patim set respost amb doncs beu. El set responent i mig, referit a aquest joc de cartes.

8 – Petit vuit. Un que és buit respost amb el teu cap o també amb el teu llit.

9 – Petit nou. Un de nou respost amb per estrenar.

10 – Pelat deu. Pelat el nen. Pela amb deu, referit a una pesseta amb deu cèntims. Un que es deu respost per l’impagat o per paga nano. Pelen deu.

11 – Parelleta d’uns. Les cames d’en... i s’afegeix el nom d’algú conegut que sigui alt i prim. Des del Nadal passat també es canta com les torres bessones o el Bin Laden.

12- Els mesos. Els apòstols. Dotzena respost amb d’ous o amb de patades a l’esquena. 

13 – La mala sort respost per la meva o la teva.

14 -  Catorze respost per agafa’l  o agafa un cagarro i esmorza. La guerra referit a la 1ª Guerra Mundial.

15 – El quinze respost per la niña bonita. Amb accent andalús er quinze, respost per xarnego. Quan és el lloro que diu la niña bonita els jugadors contesten er quinze o guapa. També s’ha popularitzat la pubilla.

16 – Setze jutges, respost per d’un jutjat. Setze respost per moca’t referent a l’expressió fer setze quan et moques amb els dits. Les campanades referit a les de cap d’any, que són les dotze hores més els quatre quarts.

17 – Deu amb set, respost per que beguin.

18 – La majoria d’edat. Els meus anys, respost per mentider.

19 – De nou respost per repeteix.

20 – Pelat vint. Pela amb vint. Pelen vint.

21 – La majoria vella, referit a l’antiga majoria d’edat. Sant Antoni i el dimoni, suposo que es refereix a una cançó mallorquina en la qual el dimoni i el sant jugaven al joc del vint i u. 

22 – Parelleta de dosos. Parelleta d’ànecs respost amb cuà, cuà.

23 – Vint i tres respost per la revetlla, referida a la de Sant Joan.

24 – La vigília respost per de Nadal.

25 – Vint i cinc, respost per Nadal o per fum, fum, fum, en relació a la nadala del mateix nom.

26 – Sant Esteve

27 – Vint amb set respost per que beguin.

28 – La llufa referida als Sants Innocents, a vegades responen quina pudor.

29 – El circumval·lació o el darrer tramvia referit a un tramvia de Barcelona que feia la circumval·lació a tota la ciutat i era el darrer de la nit. L’exposició, referit a l’Exposició Internacional de Barcelona de 1929.

30 – Pelat trenta. Pela amb trenta.

31 – Cap d’any.

32 – L’Estatut, referit a l’Estatut d’Autonomia de Catalunya de 1932.

33 – Parella de tresos. Els anys de Déu. Els anys de Crist. Les tres-ines. TV3 respost per el trenta tres.

34 – Les esquerres, suposo que referit a les eleccions de 1934 en les quals van guanyar les esquerres.

35 – Trenta quinto

36 – La nostra guerra respost per malament.

37 – Trenta amb set respost per que beguin.

38 – El tres de vuit en relació amb els castells.

39 – La dictadura respost per malament o per passant gana.

40 – Pelat quaranta. Pela amb quatre. Pelen quaranta.

41 – Quarts d’una, referit a les hores. El raccionament, referit al racionament de menjar de la posguerra.

42 – Quarts de dues.

43 – Quarts de tres. Aquell licor, referit al Licor 43.

44 – Parella de quatres. Les cadires. El pati de butaques. La platea.

45 – Quaranta quinto. Quarts de cinc.

46 – Quarts de sis

47 – Quarts de set.

48 – Quarts de vuit. El quatre de vuit o el carro gros, referit a aquest castell.

49 – Quarts de nou. El quatre de nou, respost amb sense folre, també referit als castells.

50 – Pelat cinquanta. Pela amb cinc. Pela i mitja. Sis rals. Pelen cinquanta.

51 – Cinquanta dur.

52 – Cinquanta gos.

53 – Cinc per tres, respost per quinze, la niña bonita.

54 – Sincuenta al pato.

55 – Parella de cincs. Els quintos. La mili. Els mú-cincs o directament els músics. Que toqui la banda i llavors és respost per els músics. 

56 – La tele, referit a que l’any 1956, TVE va començar a emetre.

57 – Cinc amb set, respost per que beguin. 

58 – Cinc de vuit o la catedral referit a aquest castell.

59 – Cinc de nou o la catedral gòtica, referit a aquest castell.

60 – Pelat seixanta. Pela amb sis. Pelen seixanta. El viatger cansat, respost per s’assenta.

61 – Un d’assegut.

62 – S’assenten dos. La chaise longue.

63 – S’assenten tres.

64 – S’assenten quatre.

65 – S’assenten cinc. Seixanta quinto. Les set i cinc, respost per has fet tard. 

66 – Parella de sisos. Noranta nou. S’assenten sis. La fonda referit a les antigues fondes barates que s’anomenaven Cases de sisos.

67 – S’assenten set. Sis amb set, respost per que beguin.

68 – S’assenten vuit. En falta un, referit al seixanta nou. El maig, referit al maig francès del 1968.

69 – S’assenten nou. El marrano. Tomba i tomba. Si el lloro directament diu seixanta nou normalment és respost per marrano, per apa nano o per llepa-li.

70 – Pelat setanta. Pela amb set. Pelen setanta.

71 – Se tanca un, respost per que es tapi.

72 – Se tanquen dos.

73 – L’any de la bomba, referit al de l’atemptat a l’almirall Carrero Blanco.

74 – Se tanquen quatre.

75 – Quan la va dinyar o l’any que la va dinyar, fins i tot la fi del cagalàstics, referits a l’any que va morir Franco i en general es contestat per que el bombin, que es foti o per ja era hora. Setanta quinto.

76 – Se tanca el pis.

77 – Parella de sets. Parellassa de sets. Les banderes d’Itàlia, potser referit a que semblen banderes onejant, encara que no sé el perquè d’Itàlia. Els egipcis potser referit a que els seus dibuixos són de perfil a vegades amb el braç aixecat davant, amb la mà en una forma similar al set.

78 – Setenta i ocho, respost per tocame el chocho.

79 – Setanta nou, respost per toca’m un ou.

80 – Pelat vuitanta. Pela amb vuitanta. Pelen vuitanta. Pelat la iaia.

81 – Buida’t tu.

82 – Els Mundials, referit als Mundials de futbol del 1982.

83 – Vuitanta res

84 – Vuitanta rata.

85 – Vuitanta quinto.

86 – Buida el pis.

87 –  Buits tots set. Vuit amb set, respost per que beguin o per quinze, la niña bonita.

88 – Parellassa de vuits. Mamellasses. Les mamelles de la Paula, que no sabem qui era. La Sabrina, referit a aquella cantant de fama efímera, coneguda perquè entre bot i bot sempre se li escapaven els pits dels sostenidor.

89 –El penúltim. Buit de nou, respost per omple’l. Butano,  suposo que per contracció de vuitanta nou.

90 –  Pelat l’avi. Pelat noranta. Pela amb nou. Pelen nou. El més gros. El darrer. L’últim. Ventilador espatllat, respost per no-venta.

No he trobat gaire informació sobre aquest argot del quinto i he hagut de fer recerca directa, fet que m’ha demostrat que encara falta fer molta recerca. De moment tenim això i com diria el lloro és ben bona !

Jan Grau
28/11/2002